Blodfjells gjestebok.
Konstanse så ut som en megge alt som niåring.
Konstanses fødselsattest. Høyre fot åtte cm.
Venstre fot: Fem cm.
Morderen etterlot fotspor i ulike størrelser på åstedene.
Damen som går, men hvem er den røde kongen?
Vi går ned i etterforskningsrommet og gjør oss ferdig med det.
Cris er Konrads sønn. Han står i ledtog med Konstanse.
Han er den røde kongen.
Konstanse så oss med gjesteboken. De vet at vi har gjennomskuet dem.
Der! Ta den.
Freeze!
Jøss. Kan hun der gå?
Guri, så koselig. Et julemirakel.
Det er på tide at dere får vite hvordan alt henger sammen.
Jeg har nettopp lagt bak meg den vanskeligste saken jeg har hatt.
Det er ingen tvil om at det er Cris Soot og Konstanse Soot–
–som har stått bak de bestialske mordene.
Hvordan kan jeg være sikker? Fru rullestol kan plutselig gå.
Det er ikke et mirakel. Det er rein svindel.
På flere av åstedene fant vi disse.
Fotspor fra én person, men to ulike skostørrelser.
Jeg ber dere ta en titt på Konstanses føtter.
To ulike skostørrelser.
Hva så med Cris?
Han stjal fru Rognes universalnøkkel. Det visste vi.
Det var først da vi fant dette at det begynte å bli interessant.
Det var lett å matche håndskriften med en påskehilsen i gjesteboken–
–signert Cris Soot.
Hvorfor true Timian?
Fordi Timian var i besittelse av noe Cris–
–ikke ville skulle se dagens lys.
Dette er slektstreet.
Konrad har et ukjent barn.
Hvem? Jo.
Herren med den dritstygge velurjakka.
Konrad anerkjente aldri Cris som sin sønn,–
–og fordelte arven på oss.
Men i Cris sitt syke tankesett, har han rett på hele arven alene.
Så han drepte andre arvinger,–
–men han trengte en samarbeidspartner.
Hvem var vel bedre enn sin rullestolmisbrukende bestemor?
Genialt, Cris. Men genialt nok til å lure Svein Soot?
Svaret er innlysende: Nei!
I'm not a killer!
Jeg kan fortelle deg alt, Svein!
–Ikke si noe! –Vi ville ha vår del.
Vi skulle ikke ta alt. Jeg sverger.
Dere er aldeles på bærtur.
Konrad hadde en sønn, men han så aldri dagens lys.
Den mistet han sammen med sin kone.
Siden har han vært ensom og forlatt.
Den biten som mangler, er fordi Konrad rev den i stykker.
Du har ikke forstått noe, kjære mesterhjerne.
Hva holder du på med?
Du har rett.
Vi har vært på avveie.
Dine sko er i ulike størrelser, men føttene dine er like store.
Hvordan forklarer du det, Konstanse Soot?
Eller skal jeg si Gudrun Flemmen?
Konstanse og Gudrun, påsken 1927.
Bortsett fra Konstanses føtter, var pikene som to dråper vann.
Men det var én ting til. Jeg leser:
"Gudrun ble dessverre utsatt for en fondue–ulykke på palmesøndag."
"Hun fikk forbrenninger på halsen."
"Hun har det bedre nå."
Derfor ville dere brenne gjesteboken.
Den var eneste beviset på at du heter Gudrun,–
–og har stjålet Konstanses identitet.
Verken du eller ditt barnebarn Cris–
–er rettmessige arvinger til Konrads formue.
Nå skjønner jeg ingenting.
Gudrun, vil du forklare?
Da må vi langt tilbake i tiden.
Til den tid jeg og den ekte Konstanse–
–var studiner ved Sankt Svithuns skole for aktverdige piker.
To rikmannsdøtre som fort ble bestevenninner.
Men familien min var bankerott, og gjorde alt for å skjule det.
Jeg skjønte at veien til fattighuset var kort for meg.
Så en dag, da skolen begynte å brenne,–
–så du ditt snitt til å overta Konstanses liv.
Jeg måtte bare gå med to ulike sko og lyde navnet Konstanse.
Foreldrene var enset ikke hvordan hun så ut.
De oppdaget ikke at det var en annen pike ble med dem hjem.
Jeg måtte lære meg å skrive med venstre, spille klaver,–
–spille bridge, sjonglere, brodere.
Faen så mange hobbyer den jenta hadde.
Du håpet at Soots familieformue en dag skulle bli din.
Tiden gikk.
Jeg måtte gjøre stadig mer for å ikke bli mistenkt.
Alle i Soot–familien har den genfeilen.
Alle havner i rullestol etter fylte 60.
Din eneste frykt var at noen skulle oppdage at du ikke var Konstanse.
Og at verken du eller etterkommerne dine var arvinger.
Bravo. Men vi har ikke drept noen.
Å nei? Hva med fotsporene?
–Er ikke de dine? –Jo.
Cris og jeg var på flere åsteder, fordi Konrad ikke ville fortelle–
–hvor gjesteboken var. Den skulle holdes skjult til julaften.
Jeg måtte, bokstavelig talt, gå over lik for å finne den.
Cris stjal universalnøkkelen, men det var i jakten på gjesteboken.
Hvorfor truet dere Timian?
Han oppdaget at jeg kunne gå.
Forteller du noen det du så,–
–skal jeg smelte dinosaurene dine om til en svart, liten ball.
Så det var dinosaurene han gjemte i kassen?
Etter dere fengslet ham, snek vi inn en advarsel.
Men da var han ennå i live. Vi har ikke drept noen.
Det eneste vi ville, var å sørge for–
–at mitt livsverk ikke var forgjeves.
–Koselig med en familiehistorie. –Jeg må ha en drink.
Dere er kanskje ikke mordere, men dere er ikke arvinger heller.
Det blir lite sjampanjeshots fra rassen–
–til homsevennene dine på Grand Prix–party nå.
Cris er ikke arving! Cris er ikke arving!
For en god følelse! Jeg har ikke følt meg så bra siden fenriken–
–sugde meg knusktørr i teltet sitt i Kabul høsten 2007.
Fy faen! Cris er ikke arving!
Selvfølgelig. Jeg har vært gift med en homse i 23 år.
Ja, ikke sant?
Jack, kan du høre litt på meg?
Nå er vi skilt.
–Ingenting kan fikse oss. –Hva har jeg gjort?
Det må du nesten prøve å finne ut av selv.
Det blir ingen arv på deg heller da, Jackie boy.
Dette er ikke helt korrekt, Cris.
En dårlig bevart hemmelighet–
–er at din far, Jack, hadde et forhold–
–til sin bestevenns kone. Nemlig din mor, Liv.
Så dere er altså halvsøsken.
Ikke se så himmelfallen ut, Jack. Da er du arving likevel.
Hvis dere nå unnskylder meg, går jeg og tar et varmt bad.
Hei!
Du er fortsatt veldig mistenkelig. Du går ingen steder.
Hvor skulle jeg gå?
Ingen av oss kommer seg vekk herfra.
Konstanse?
Tekst: Janne G. Sørgulen www.btistudios.com?